När någon dör i ett våldsamt raseri... föds en förbannelse.
Förbannelsen växer sig starkare på platsen där döden inträffade.
De som möter den slukas av dess raseri.
De som överlever bär förbannelsen med sig...
tills den återföds.
Snälla, lämna mig inte här inne.
Jake, jag lovar att komma strax.
Hon dödar mig innan du kommer.
Du är väldigt säker här.
Ingen kommer att göra dig illa.
Vi låser bara för att vi är rädda att du ska försöka sticka igen.
Jag stack för att hon var här inne.
Varför gör du så här mot mig?
Jag lovar dig, Jake... Jag låter aldrig nåt hemskt hända dig.
Jag försöker inte straffa dig.
Jag måste veta att du är trygg när jag ser till andra patienter.
Ser du kameran där uppe?
Nån tittar på dig hela tiden.
Det stoppar henne inte.
Du måste sova.
Hon dödade hela min familj. Hon kommer att döda mig.
Lugn.
Snälla, gå inte. - Jag är hemskt ledsen.
Ingen borde gå igenom det du har gått igenom.
Det spelar ingen roll.
Jag är redan död.
Jag kommer så fort jag kan.
Nej...!
Hon är här.
Hon är här! Släpp ut mig, hon är här!
Dr Sullivan, ni får nog komma hit.
En ny mardröm? - Förlåt att jag väckte dig.
Är det samma dröm igen?
Gå och lägg dig igen.
Det las där för att skämma ut mig.
Det slutar aldrig.
BISARR DÖD FÖR AMERIKAN SOM ÖVERLEVDE TRAGEDI
Vi flyttar. Vi flyttar från Tokyo, om du vill.
Det är mer än det som hände i dag. - Varför är detta en del av det?
Om man följer det från början så hänger allt ihop.
Och nu är det i Chicago.
Hände det i Chicago? Då rör det inte oss.
Jo, det gör det. Jag kan inte gömma mig för det längre.
Naoko, du är upprörd. Folk pratar. Låt dem prata.
Det handlar inte om det som hände på jobbet.
Naoko!
Naoko, jag förstår dina känslor.
Men det är inget som du rår över.
Människor dör. - Du kan inte göra nåt åt det.
Jo, det kan jag. Det kan jag.
Vänta. Men jag då?
Akta brandlarmet.
Det finns en garderobsvägg också. Var är dina nycklar?
Hur många har vi gjort det i? - Många.
Du vet att jag dejtar dig-
bara för att du har nycklarna till hela huset, va?
Det är min bror som har nycklarna.
Jag dejtar dig bara för att jag behöver en modell till mina kläder.
Det är lugnt. Du får klä upp mig.
Jag är glad att vi gör det här. - Ja, New York blir ashäftigt.
De anar inte vad som väntar dem. - Du ska se vad som väntar dig.
Härligt.
Vad är det?
Herregud... - Fan.
Vilken lägenhet är det här?
Det var här som den där familjen...
Kom, vi går. - Okej.
Rose, varför så många dockor? - Det är en avskedsfest.
För vem? - Lisa.
Är det dags för din medicin?
Nej, jag är okej.
Lisa får ta med sig två dockor.
De vill se världen. - Du då, Rose?
Vill du se världen? - Det gör jag när Lisa blir känd.
Försök att inte tänka på det, Lisa. Glöm det. Vi kommer snart härifrån.
Jo, men jag kände dem. - Ja, men det tillhör det förflutna.
Och det förflutna kan inte skada dig.
Jag ringer dig sen. - Okej.
Där är hon! - Lisa.
Hej, Rose. - Hej, Gretchen. Var är Max?
Precis bakom dig. Tack för att du passade henne.
Alltid ett nöje.
Rose är en ängel. - Hur går det med målandet?
Reumatismen gör det svårt. Jag använder mer salva än färg nu.
Hej då, Rose. Ha en skojig fest. - Jag lovar. Hej då.
Du är sen. Gretchen passade Rose. - Förlåt, jag glömde bort tiden.
Vad då? - Hosta upp dem!
Vi behövde bara vara ifred. - Kan ni inte vänta tills ni flyttat?
Vart ska du? - Med nycklarna kan jag jobba.
Vad är det med Max i dag? - Han gillar inte att folk flyttar.
Han gillar inte att de flyttar ut.
Gillar pojkar Mr Potato Head? - Jag antar det.
Kom in igen, Rose.
Jag gav honom en leksak. - Vem?
Pojken. - Vilken pojke?
Jag tror att han är ny. - Det finns inga nya pojkar här.
Vart ska du? - Inga leksaker i trappen, Rose.
Det är till pojken.
Var la du den? - En leksak gör honom glad.
Jag antar att de här är dina. - Tänk om jag kunde få er att stanna.
Vi kommer att sakna er. - Det är bäst för Brenda.
Hon har haft jobbigt sen den där familjen dog.
Ett miljöombyte kan hjälpa.
Om jag kan göra nåt, referenser eller nåt, så ringer ni mig bara.
Hälsa Lisa och Rose.
Mr Praski, så oväntat. Jag tar farväl av...
Två hyresgäster? - Ja, de var bra.
Jagar journalisterna er fortfarande? - Nej, jag har hållit dem ute.
Max, vi måste prata om en sak. - Jag ska jaga på hantverkarna mer.
Det är kanske dags att anlita ett förvaltningsbolag som styr upp allt.
Det är inget personligt. - Jag har nya hyresgäster på gång.
En kvinna kommer hit. Hon verkar jättesugen på att hyra.
Tappa henne inte, Max. Våra pengar strömmar åt fel håll.
Du är charmig och klok för din ålder.
Det är en komplimang, ingen spådom. Vad står det i din?
Jag gör klar din säng när du badar.
Hur låter det?
Förut älskade du att bada. Hälften av vattnet hamnade på golvet.
Jag hämtar en handduk. Gud vet var flyttgubbarna ställde kartongen.
Hur ser jag ut? - Tokig.
Allt förändras i dag. Jag känner det. Gör du?
Jag känner det inte. - Lägg av, du måste tänka positivt.
Vad gör du? - Tänker.
Önska mig lycka till.
Lycka till!
Du måste vara Neoko. - Naoko.
Jag heter Max. Kul att du kom. Förlåt om du fick vänta.
Okej. Ska vi börja? - Ja.
Det finns hiss, men den är gammal och de flesta använder trappan.
Beklagar röran. Vi är mitt uppe i en övergångsfas, som du ser.
Nummer 303 är här nere.
Allt här är nymålat innan du vet ordet av. Det blir jättefint.
Ägaren satsar hårt på renoveringen. Här är det.
Som du ser - ett stort vardagsrum.
Ljust och luftigt.
Och här har vi matsalen, köket, till och med ett litet burspråk.
Bor du också i huset? - Jag och tjejerna. Två systrar.
Så jag är där nere om du behöver nåt.
Hur många fler bor det i huset? - Det är ett tyst hus.
Man hör knappt ett knyst från nån.
Det finns tre sovrum, om du följer med.
Hej.
Får jag? - Nej, det får du inte!
Det här är Naoko, potentiell granne. Vi ska bara ta en ansökan.
Välkommen, potentiella granne. Jag heter Lisa och det här är Rose.
Rose? Som i "ros"?
Om du ser saker till Rose där ute, ta in dem. Okej?
Var kommer du ifrån? - Jag är från Tokyo.
Varsågod. - Du har en förtjusande familj.
Behöver jag den? - Nej.
Doktorn ville veta att jag kunde läsa manualen.
Det är okej. Barnen på sjukhuset bär dem hela tiden.
Kan jag andas under vatten med den?
Då behöver du en lufttub. - Jag kan stå i en hajbur.
Det kan du, men var försiktig. Hajar har smak för småtjejer.
Jag lägger den här i garderoben och så pratar vi aldrig mer om den.
Kom här.
Det kommer att bli bättre.
Jag lovar. - Inte alltid.
Vad menar du? - Det blir inte alltid bättre.
Som för dem som dog.
Det är annorlunda. Helt annorlunda.
Saknar du dem?
Jag saknar alla hyresgäster som försvinner.
Vi tar hand om alla här på vårt eget sätt.
Du tar deras pengar.
Det är en del av vårt sätt.
Kom här, hajbete!
Jag visade Rose syrgasgrejen.
Hon ville dyka.
Sa du att det var för säkerhets skull?
New York är en knasig stad. - Det är Chicago också, va?
Jag är bara orolig. - Jag klarar mig fint.
Finns det inga modejobb här? - Det är inte jobbet, utan praktiken.
Om jag kan få stipendium kan mina collegepengar-
betala Roses vårdräkningar.
Jag försöker bara hjälpa till. - Då kunde du stanna här.
Skjut upp praktiken och flytta när allt är stabilt.
Att jag är här förändrar inget.
Vi behöver dig, Lisa. Nuet är det enda viktiga.
Rose blir allt sämre och huset gåt åt helvete.
Jag kan bli av med mitt jobb.
Varför har du inte sagt nåt? - Hade det gjort nån skillnad?
Moster Diane vill att vi bor hos henne.
Med hennes fem katter? - Snarare åtta.
Det är snart vårt enda alternativ.
Rose vantrivs hos henne.
Jag klarar det inte på egen hand.
Om allt löser sig kan jag ge oss ett bra liv.
Rose ska på kontroll, sen går vi till parken och matar ankorna.
Du kan möta oss där sen om du vill.
Hallå?
Hallå!
Vi släpper inte in journalister här.
Jag är inte journalist. Vicevärden gav mig lov.
Vicevärden är min bror. - Du måste vara Lisa.
Dr Sullivan. Pojken härifrån var min patient.
Jake. Hur är det med honom? - Förlåt, jag trodde...
Jake har dött. - Va?
Hur?
Vi är faktiskt inte så säkra på det, om jag ska vara ärlig.
Han berättade många saker om natten då hans familj dog.
Så jag ville se det med egna ögon.
Bor det andra pojkar i huset?
Nej, Jake var den ende. Hur så?
Han sa att han såg en pojke här.
Han var livrädd för honom.
Min syster såg en pojke nyligen. - Här?
Kan jag få prata med henne?
Hon är inte så förtjust i läkare.
Jaha, Jake... Hur länge sen var det?
Inte så länge. Begravningen är i morgon på Lakemore.
Där är du ju. Det var sista stället som jag trodde du var på.
Hur är det? - Andy... Det här är dr Sullivan.
Hej.
Om du funderar på att hyra så är det här ett bra hus.
Hon var Jakes doktor. Han har dött.
Fan.
Förlåt, jag trodde att du... - Det var trevligt att träffas.
Trevligt att träffa er.
Idiot! - Hur skulle jag veta det?
Jag trodde pojken överlevde det där.
Vad hände med honom? - Det sa hon inte.
Jag har lite tid före jobbet.
Du är otrolig. - Vad då?
Inte på den här våningen. - Var då?
Det finns en tom på fjärde. Men jag måste sno nycklarna.
Ta nycklarna-
så ses vi på fjärde.
Okej.
Avslöjad! - Rose, kan du gå in på ditt rum?
Lisa, vi pratade om det här. Jag kan inte passa Rose och dig.
Jag behöver inte passas. - Självklart inte.
Kom igen, Max. Var lite schysst. - När du uppför dig som en vuxen.
Okej, skit samma. Jag är ändå inte ditt problem så länge till.
Är det så du ser det? Eller är vi inte ditt problem då?!
Toshio. - Herregud.
Du skrämde skiten ur mig.
Vad gör du där uppe?
Hör du. Kommer du upp eller?
Va.?
Ursäkta mig en stund.
Du skulle ha kommit in. - Jag kände mig inte helt bekväm.
Jag har alltid tyckt att begravningar är mer för avslut än för tröst.
Jag vill fråga dig en sak. - Vad då?
Pojken som Jake pratade om... Beskrev han honom?
Har din syster sett honom igen? - Nej, jag tror att jag har det.
Varför var han så rädd för honom?
Jag förstod det aldrig helt.
Pojken ingick i Jakes egen teori som förklaring på sin familjs död.
Jag har en sak på jobbet som du måste se, som kan ge oss lite svar.
Jag kör dig hem sen, om du vill. - Okej.
Jag har bilen här borta.
Och nu kan du gå runt där.
Så där ja.
Du ska inte vara där uppe.
Du ska vara här nere och göra dina läxor.
Vänta, Rose.
Så där. Kom, gumman.
Kvinnan heter Kayako Saeki. Pappan heter Takeo.
Och pojken heter Toshio.
Det är han. Det är pojken.
De kanske kände Jake. Har de sagt nåt? Pratar du med dem?
De är döda.
Döda?
Det hände i Japan för många år sen.
Pappan mördade sin fru och sin son innan han hängde sig.
Kände du Allison Fleming som bodde i ert hus?
Hon som försvann? - Nej, hon var alltid på skolan.
Jake trodde att hon förde med sig något ont som förändrade henne.
Allison besökte huset där familjen Saeki dog.
Jag vill visa dig en sak.
MYSTISKT DÖDSFALL
Detta är mitt första samtal med Jake.
Då var hans styvmor huvudmisstänkt.
Jag skulle bedöma hans psykiska tillstånd.
- Jag hittar inte på det. - Jag tror dig inte, Jake.
- Jag ljuger inte. - Du ser henne bara när du är ensam.
- Hon finns. - Jag ser henne inte.
- Hon finns. - Beskriv henne igen.
Hon har svart hår-
- som hänger ner över ansiktet.
Och över hela hennes kropp...
... är det blod.
Har hon blod över hela kroppen?
Det är som om... hon är död.
Jag antog att han såg sin styvmor mörda hans syster och pappa.
Han hittade på hemska föreställningar-
om en pojke och en kvinna för att skilja sig från sanningen.
Men jag såg själv pojken.
Ja, jag hade fel.
Helt ofattbart fel.
Du sa aldrig hur han dog.
Vår övervakningsfilm visar hur han reagerar på en hallucination.
Men på nåt sätt bröt hallucinationen nästan varenda ben i hans kropp.
Var har du varit? - Med Andy.
Rose har varit på sjukhuset. - Va?
Herregud. Varför?
Hon överansträngde sig, sa doktorn. - Hur då?
Jag vet inte. Hon lekte.
Hon blir allt sämre.
Den nya medicinen skulle hjälpa. - Det räcker inte.
Hon måste kanske börja bära syrgasgrejen.
Jag får hålla dig underrättad när du har flyttat.
Jag kommer att ringa varje dag.
Det är bättre än ingenting.
Kan inte du natta henne? Och göra det mesta av din sista dag?
Hej, Rose. Hur mår du?
Sluta inte. - Jag vet. Inte förrän du sover.
Jag älskar dig. Det vet du.
Rose? Vad är fel? Vad är det, Rose?
Pojken är här. - Var?
I mitt rum.
Det är inget där.
Vill du sova i mitt rum i natt?
DUBBELMORD OCH SJÄLVMORD
Ben! Öppna!
Hjälp mig! Öppna, snälla!
Ben! Snälla, hjälp!
Får jag leka i snön i parken? - Ledsen, snön är borta.
Vi knäpper ända upp. Nu går vi.
Hej. Naoko, va?
Jag undrar om vi kan prata. - Ja. Vill du följa med till parken?
Ja, hemskt gärna.
Det är lätt att glömma hur sjuk hon är.
Jag förstår. På ytan är hon frisk.
Men inombords blir hon allt sämre.
Det kan låta konstigt, men en plats kan bli sjuk på samma sätt.
Nu hänger jag inte med.
Jag vet vad som hände i ert hus.
Och nu vill du inte flytta in? - Nej.
Det som hände i ert hus är skälet till att jag är här.
Fan.
I Japan finns ett hus som är sjukt på grund av det som hände i det.
Vad hände?
En man mördade sin fru och sitt enda barn och tog sen sitt liv.
En ondska började med deras död, men den spreds ut.
Nu drar den ihop sig här i ert hus.
Får jag gå och gunga? - Visst, gå du.
Vem är du?
Kvinnan som mördades-
var min syster - Kayako.
Kayako och jag hade ett svårt liv.
Vår mamma var en itako, en som kan tala med de döda.
Från vi var mycket små lärde vår mamma oss de gamla konsterna.
För mig var det skrämmande.
För min syster var det en mardröm.
De besatta kom till min mamma för att helas.
Mamman tog ondskan från dem och matade Kayako med andarna.
Det tystade dem, men min syster förändrades för alltid.
Gretchen? Du har spillt nåt här.
När min syster mördades föddes en ju-on.
Man kan kalla det en förbannelse.
Du tror att förbannelsen är här? - Jag är säker på det.
Varför kom du hit då? - För att göra slut på den.
Hur? - En enkel ceremoni.
Där förbannelsen återföddes. I pojkens hem.
Men jag klarar det inte själv. Jag behöver er.
Dig och Rose.
Hör på...
Jag är ledsen för vad du gått igenom och jag tror att du vill hjälpa.
Men vi kan inte vara med i ceremonin.
Om förbannelsen inte stoppas kommer fler att dö.
Jag är ledsen.
Kom, Rose, det är dags att gå.
Max, vi måste prata... - Få ut Rose.
Vad hände?
Är du okej?
Jag tror att vi måste ut härifrån.
Jag pratade med Naoko i dag.
Pratade du med Naoko? - Hon tror att vi kan vara i fara.
Så trevligt... Hon hinner inte skriva på sin kreditansökan-
men hinner säga att vi är i fara?
Lyssnar du ens på mig? Jag menar att jag är orolig.
Vad har du att vara orolig för? Du sticker och slipper problemet.
Miss Saeki svarar inte. Vi lämnar ett meddelande i receptionen.
Det här är vad du ville. - Ja, jag ville det. Jag vill.
Vad har förändrats då?
Andy... - Du sa det själv.
Om det funkar i New York så hjälper det Rose.
Det är bara... - Att Gretchen dog?
Hon var trevlig... - Tycker du inte det är konstigt?
Att alla människor dör?
Jo, det är tragiskt, men...
Det får inte hindra ditt liv.
Det är över. - Jag är inte så säker på det.
Det med grabben är läskigt.
Skrämmande? Okej, kanske.
Men på riktigt? Aldrig. - Det vet du inte.
Du ser bara samband du vill se.
Det går tillbaka till morden i Japan.
Lisa... - Du lyssnar inte ens på mig.
Du är bara orolig inför flytten.
Och det förstår jag.
Vi gör det tillsammans.
Jag flyttar inte till New York, Andy.
Jag är ledsen, men min familj behöver mig.
Bara så där? - Ledsen.
Om du inte flyttar så flyttar inte jag.
Du har inget skäl att stanna.
Hur kan du säga så?
Skälet till att jag stannar är-
skälet till att jag skulle flytta.
Du.
NÖDUTGÅNG
Var är Max?
Var är han?
Han sa att han skulle jobba. - Lämnade han dig ensam här?
När kommer han tillbaka?
Har du ätit? Jag fixar mat åt dig. Vad sägs om det?
Kan du fatta det här?
Ska jag stanna? Jag sjukanmäler mig. Jag behöver inte jobba min sista dag.
Nej, gå. Om vi inte ska till New York så kan du lika gärna behålla jobbet.
Jag är här. Jag fixar mat åt henne.
Är du säker? - Ja.
Jag ringer när jag slutar.
Jag älskar dig.
Och jag älskar dig.
Hej då.
Vi ses.
Du behöver inte städa själv. Nån gör det när allt är normalt.
Jag har försökt få det att funka.
Men jag måste göra nåt radikalt. Jag anlitar ett förvaltningsbolag.
De börjar den första nästa månad.
Ni kan bo kvar, men ni måste betala hyra.
Det kanske blir tillfälligt. Vem vet?
Vad ska jag göra nu, mr Praski? Hur ska jag försörja min familj?
Affärer är affärer.
Fan för affärer. Och fan för dig.
Du behöver bara finna dig i det.
Det hade inte behövt bli så här.
Vad...?
Var var du i natt?
Kroppsarbete är för jävligt. - Du lämnade Rose ensam.
Hon får aldrig vara ensam. - Det vet jag.
Men Gretchen kan inte hjälpa mig mer.
Saker och ting händer och jag tycker att vi ska flytta.
Du planerar hela tiden nu, va?
Jag förstår inte. Människor dör och du beter dig som om inget hänt.
Hur ska jag reagera, Lisa? Gretchen var gammal. Gamla dör.
Var det det du sa till Rose?
Jag har dragits med Rose sen mamma och pappa dog. Inte du, jag.
Hon är inte ditt problem! - Vad är det med dig?
Inte ett jävla skit.
Jag är ung, frisk och har all tid i världen, för jag fick nyss sparken.
Är du förvånad över att jag inte kunde jobba heltid-
och ta hand om en sjuk åttaåring?
Du skulle ha sagt nåt. - Ja, jag önskar att jag hade det.
Men vänta. Det gjorde jag, men du hade fullt upp med att knulla Andy.
Kan inte alla flytta nu när vi inte behöver bo här?
Vi ska ingenstans, syrran, men du kanske ska flytta nu.
Max, vad pratar du om? Vad gör du? Max!
Sluta. Max! Vad gör du?
Du kan inte låsa mig ute!
Vad händer? - Gå till ditt rum.
Var är Lisa? - Gå till ditt jävla rum!
- Cademan-kliniken. - Dr Sullivan, tack.
- Hon är inte anträffbar. - Kan jag lämna ett meddelande?
Nåt har hänt här på kliniken.
Ursäkta? - Dr Sullivan har dött.
Va?
Dr Sullivan är död.
Förlåt. Jag visste inte vart jag annars skulle gå.
Vi flyttar väl då. Jag hämtar Max och Rose och så packar vi.
Det är för sent. Det är en del av dig nu.
Det är bara en tidsfråga.
Innan jag dör?
Och Rose? Max?
Alla.
Din syster - var är hon?
Hon är hos Max.
Du sa att han var arg, aggressiv.
Det var han.
Jag menar - det är han.
Du kan inte lämna henne hos honom. - Max skulle aldrig skada Rose.
Ett stort raseri verkar här. Det har tagit över din bror.
Jag tror inte på det. Han älskar henne.
Max kanske inte är Max längre.
Jag kan hjälpa Rose, men hon måste vara hos oss.
Han tillåter det aldrig. - Då låter vi inte honom avgöra det.
Okej, vänta här.
Kom, Rose.
Kom.
Okej. Nu då?
Det är dags.
Vad du än hör...
...och vad du än ser...
...så får du inte ingripa.
Det är okej, Rose. Det är som en bön. Jag är här.
Vad var det?
Min systers blod.
Vad gör du? - Hon måste dricka.
Dricka vad? - Det är ofarligt.
Vi börjar få ont om tid!
Förbannelsen måste stoppas.
Snälla Rose, du kan ta bort ondskan.
Kom, Rose, vi går.
Snälla, gör det inte.
Du måste förstå. Det är så många som har dött.
Att skada mig hjälper inte. Jag vill inte Rose nåt illa.
Förbannelsen gör detta med dig.
Låt oss vara!
Kom, Rose. Vad är det?
Herregud, Rose, vad har du gjort? Vad har du gjort?
Kom.
Herregud.
Nej, Max.
Rose behöver hjälp. Okej? Du måste hjälpa henne.
Snälla Max, vi behöver dig.
Kom, Rose. Hjälp till.
Håll ut, Rose.
Andas, Rose.
Är du okej?
Det blir bra nu. Det blir bra.
Vad fan.?
Rose, jag måste gå.
Den är här om du behöver den. Men vila nu.
Jag kommer sen.
Vi åker tillsammans i ambulansen.
Jag är hos dig hela tiden.
Jag är rädd.
Jag lämnar dig inte.
Allt blir bra.
Inget kan skada oss mer.
Okej?
Så länge vi håller ihop-
så blir allt bra.
Okej?
Vi måste bara hålla ihop.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2010
ANSVARIG UTGIVARE: PIA GRÜNLER